Tadiaľ vedú chodníčky - Pohl, Josef, 1864-1939 (Priatelia, 1990)
Z hôr zafučalo, akoby štipľavý vietor chcel zahnať prebúdzajúcu sa jar. Vietor sa zaprel o Zelenú horu, ale na nej zastal. Tú nedokázal premôcť. Strmo vyššie stráne redli a pred hrebeňom vysoké stromy ubúdali. Boli vždy nižšie a nižšie. Vetry im ošľahávali konáre a mrzačili koruny. Ale stromy bojovali ďalej o svoj holý život. Zvíjali sa v skrutkovitých tvaroch hore k slnku, obaľovali sa do nového ihličia a zápasili so snehmi a búrkami. Na hrebeňoch vyčnievali už iba holé skaly s hrboľatými, ostrými hrotmi.